Joskus näen unta puusta. Se puu on minun elämäni.
Yksi oksa on mies,jonka nain ja lehdet ovat lapsiani.
Toinen oksa on tulevaisuuteni kirjoittajana ja lehdet runojani.
Kolmas oksa on loistava akateeminen ura.
Yrittäessäni valita näistä, lehdet muuttuvat ruskeiksi-
ja lentävät pois, kunnes puu on aivan paljas.
Uusin koululehti...
Tom!
Tom! Missä lehdet ovat? -Viivästyivät painossa.
Näin sinun myyvän niitä. -Totta.
Eikö arvosteluni ollut siinä? -Kyllä se siinä oli.
Runous, sivu 11.
"Ennen kaikkea kaupallista, porvarillisen runollista" -
"avoimen pyrkyrimäistä." -Ei kovin imartelevaa.
Ketä he kuvittelevat olevansa? -Voit kysyä heiltä itse.
Julkaisujuhlat ovat tänä iltana kahdeksalta.
Missä hän on? -Kuka?
Hän, joka kirjoitti sen. -Sinun arvostelusi?
Ei, vaan "Fallgriefin tyttöystävän". Joku Edward Hughes.
Ted? Hän on tuolla.
Olen lukenut runojasi. Näin heti, että ne ovat täyttä asiaa.
Suuria, vaikuttavia runoja.
Ei mitään lapsen puuhastelua, niin kuin muilla.
Tanssitaanko?
Ne ovat valtavia. Loistavia.
Suuria puhaltavia tuulia, rautaisin palkein tuettuja.
Pidät siis niistä? -Pidän.
"Rakas naarmuttamaton timanttini..."
Kuka sinä oikein olet? -Sylvia Plath.
Sylvia Plath...
Jonka runon... -Sinä haukuit täysin.
Se oli päätoimittaja.
Hän varmaan tiesi sinut kauniiksi.
Sinulle on siunaantunut kaikkea. -Niin on.
Minulla on velvoite toisessa huoneessa.
Jessus!
Tämän minä pidän.
Musta murhamies.
Hän koituu vielä kuolemakseni.
"Hän koituu vielä kuolemakseni." Aika kalmanmakuista.
Hän on musta murhamieheni. -Älä elättele liikoja toiveita.
Mitä olet kuullut? -He eivät välitä muusta kuin runoudesta.
Kaikki muu on häiriötä. Mukaan lukien vakituiset tyttöystävät.
Jopa amerikkalaiset, joilla on apuraha ja punainen polkupyörä.
Ted Hughes, Ted Hughes, Edward Hughes, Edward Hughes...
Sylvia Plath, Ted Hughes, rouva Sylvia Hughes.
Tule jo.
Voi paska.
Mikä se on? -Tuo.
Mistä sinä sen tiedät? -Siellä on valot.
Mitä sinä teet? -Varo.
Perhana. -Yritä vielä.
Kuka siellä? -Etsin neiti Sylvia Plathia.
Hän ei ole täällä, suksikaa kuuseen.
Anteeksi! Voisitteko sanoa, että Ted Hughes etsi häntä.
Sinäpä tulet myöhään.
Hän kävi täällä. -Kuka?
Musta murhamiehesi. Leikkitoverinsa kanssa, humalassa.
Heittivät kiviä ikkunaani, luulivat sen olevan sinun.
Mitä hän sanoi? -Ei mitään ymmärrettävää.
Sylvia! Hän jätti osoitteen.
"Oli pahe suuren Henrikin, narun pureskelukin..."
Ei ei, se on taikaa. Se ei kerro taiasta tai ole taianomaista -
vaan se on silkkaa taikaa.
Oikeaa taikaa, ei mitään temppuilua. Ei kanien vetämistä hatusta.
Loitsut, taiat, seremoniat, rituaalit... Mitä ne ovat?
Runoja. Mikä sitten on runoilija? Mies on shamaani. -Tai nainen.
Helvetin hyvä runoilija on ase.
Eikä mikään hernepyssy, vaan pommi. Pirun iso pommi.
Siksi lapset opettelevat runoja ulkoa koulussa.
Etteivät he touhuaisi niiden parissa itse.
Ajattele jos sonetti laukeaisi vahingossa. Pam!
Sylvia.
Mene vain.
"Noit' isää vastaan te jos yllytitte."
"Nais-aseet, kyyneltilkat, ei saa ryöttää."
"Ei, te hirmuluomat..." -Nopeampaa.
"Ma teille kostan, että koko maailma..."
"Mit', en tiedä vielä..."
"Luulettenko, ett' itken? En, en itke..."
"Mut ennen särkyy tuo sydän kuin itken minä."
"Tulen hulluksi, narri."
"Ma teidät tunnen; vielä jonkun aikaa irstaita ilveitänne autan."
"Sen kauneutta kaihtaa maailmalta, kun tahtoo itsens' olla."
"Usvaan se jo tukehtuvan näytti..." -Nopeampaa.
"Jos juhlaa vietettäisiin koko vuosi huvi raskast' ois kuin työkin."
"Näin kun löyhät menoni ma heitän ja lupaamattanikin velan maksan."
"Kuin kulta tummall' alustalla, parannus loistaa virheitteni yli."
"Näin virheitäni taidolla ma säännän."
"Vähimmin luultaissa ne parhaaks käännän."
"Armas Julia, oi, kuink' olet vielä kaunis!"
"Voisko luulla, ett' armastaa sua kalmakin, tuo haamu."
"Ett' inha, laiha hirviö se pitää sua täällä pimeässä lemmittynään?"
"Ma sitä pelkään; siksi jäänkin luokses."
"Ja milloinkaan en jätä tätä synkkää Yön majaa."
"Tänne, tänne seuraks jään madoille, piikaneitsyilles, tänne."
"Muiskulla laillisella vahvistakaa ikuinen liitto kuolon kanssa!"
"Sun maljas, Julia!"
"Näin suuteloon ma kuolen."
Mistä sait tuon arven?
Yritin itsemurhaa kolme vuotta sitten.
Murtauduin laatikkoon, jossa äidilläni oli unilääkkeitä.
Menin kellariin, talon alla olevaan huoltotilaan.
Nielin lääkkeet ja nukahdin.
Onko sinulla ollut mitään, minkä haluat poistaa mielestäsi?
Ei.
Ja?
Otin liian monta ja oksensin ne.
Äitini ja veljeni löysivät minut kolme päivää myöhemmin.
Entä arpi?
Poski osui maahan kun minut vedettiin sieltä pois.
Muistutus kuolevaisuudesta. -Niin.
Sillä minä olin kuollut.
Mutta nousin kuolleista.
Niin kuin Lasarus. Minä olen Lady Lasarus.
Et tekisi noin jos tietäisit. -Mitä?
Mitä siellä on.
Mikä tuo on?
Katso!
Lehmät ovat älykkäitä, tiesitkö sen? -Ihanko totta?
lhmiset eivät anna niille arvoa.
Kummastahan ne pitävät, Miltonista vai Chaucerista?
Chaucerista, tietysti.
Rouvat...
Esitän Bathin vaimon tarinan.
"Kokemus, vaikkei mikään totuus ole, on riittävä minulle" -
"puhuessani avioliiton koettelemuksista."
"Sillä aina kaksitoistavuotiaasta, kiitos iankaikkisen Jumalan" -
"miehiä minulla on ollut kirkonportilla viisi."
"23. elokuuta 1956. Kiitämme käsikirjoituksestanne" -
"mutta emme voi käyttää sitä nyt. Palautamme sen kiittäen."
"Ystävällisesti plaa plaa..."
Kuinka monta tänään? -Kaksi.
Lähetin ne suoraan eteenpäin.
Lisäksi kirjoitin puhtaaksi neljä lisää, nyt niitä on seitsemän.
Sylvia!
Herää.
Paljonko kello on? -Sillä ei ole väliä. Katso tätä.
"Onneksi olkoon, kirjanne on voittanut ensimmäisen palkinnon..."
Sinä voitit! -Minä jumalauta voitin.
En edes tiennyt osallistuneeni koko kilpailuun.
Tiedätkö mitä tämä merkitsee?
Sinusta tulee julkaistu runoilija.
Ja... -Me menemme Amerikkaan.
Ja...
"Ja minkä siis Jumala on yhdistänyt, sitä älköön ihminen erottako."
Ei siihen, Daniel. Laita ne tuohon.
Tämä ehkä pitäisi sitoa...
Äiti! -Kultaseni!
Tervetuloa kotiin, kultaseni.
Olet kaunis.
Tämä siis on yli-ihminen. -Hauska tavata.
Sylvia on kertonut teistä paljon. -Toivottavasti edes osittain totta.
Jättäkää laukut, Sam ja Daniel hakevat ne.
Mitä mieltä olet? -Liian löysää.
Tedistä.
Hän on kovin... -Mitä?
En tiedä. Erilainen.
Mikset vain voi iloita puolestani? -Miten hän elättää sinut?
En halua, että minut elätetään.
Hänestä tulee suuri runoilija.
Hän voitti runokilpailun, jonka tuomarina oli W. H. Auden.
Ihanko totta?
Minulla on säästöjä.
Ja sitten kun ne loppuvat? -Sain juuri opettajanpaikan.
Ja ainahan voin myydä tarinoita typerille lehdille.
Haluan vain sinun parastasi. -Hän on parasta minulle.
Mitä haluat minun sanovan? -Että pidät hänestä.
Rakastatko häntä? -Rakastan.
Sitten pidän hänestä.
Rouva Bergstrom. Hauska nähdä.
Olet kaunis. -Kiitos, tässä mieheni Ted.
Hauska tavata. -Olemme kuulleet teistä paljon.
Viihdyttekö te? -Meillä on oikein hauskaa.
On oikein kotoisa olo. -Voisin luulla olevani Mitholmroydissa.
Helmasi on vähän huonosti.
Elizabeth, tässä Ted. -Ted, Elizabeth Brooks.
Komea mies. -Tedistä tulee suuri runoilija.
Hänen uusin kirjansa voitti... -New York Centre -runopalkinnon.
Se on hyvä kirja. Haukka sateessa. Hieno kirja.
Oletko lukenut sen? -Olen, tietysti.
Mitä mieltä olit kirahvirunosta? -Kuunnelkaa tuota korostusta.
Siinä ei ollut kirahvirunoa. -Sano jotain vielä.
Haen juotavaa, suokaa anteeksi.
Onko tämä Sylvian isän teos? -On. Kimalaiset olivat hänen alaansa.
Hän ei muuta ajatellutkaan. Ennen sotaa, Saksassa -
hänen kollegansa kutsuivat häntä nimellä Bienenkönig.
Se tarkoittaa... -Kimalaisten kuningasta.
Aivan. Otto oli kimalaisten kuningas.
Suokaa anteeksi ystävieni käytös. Heillä ei ole etuoikeuksiasi.
Mitä tarkoitat?
He eivät ole taistelleet saadakseen haluamansa.
Siksi Sylvia rakastaa sinua.
Voi luoja, oli...
En halua kuulostaa epälojaalilta -
mutta oli muitakin poikia, mutta he eivät pelottaneet häntä.
Hän pikemminkin pelotti poikia.
Sinä olet kovin erilainen.
Luulen, että pelotat häntä ja siksi hän pitää sinusta.
Luulet, että satuttaisin häntä. En satuttaisi.
Me löysimme hänet siitä sinun alapuoleltasi, lautojen alta.
Luulimme häntä kuolleeksi, hän oli niin kalpea.
Jotkut haluavat tulla löydetyksi, mutta Sylvia ei.
Hän vain ryömi koloon ja odotti kuolemaa.
Ole hyvä hänelle. Aina.
Toivottavasti pidät kalasta. -Kappas vain.
Oliko hauskaa? -Oli.
Vihdoinkin viileni. Aiemmin oli niin kuuma.
Olen vähän nuhjuinen koska aloin leipomaan.
Tein kermakakun, joka meni oudoksi auringossa, joten tein uuden.
Hassu juttu, että toinen näyttää paremmalta kuitenkin ja...
Luulin, että aiot kirjoittaa.
Jotkut miehet ilahtuisivat jos vaimo olisi kotona leipomassa.
Olen iloinen. Olisin iloisempi jos kirjoittaisit.
Minulla on kesä aikaa kirjoittaa.
Millaista kävelyllä oli? -Mukavaa.
Minulla on runo. Se on hyvä.
Entä sinä? -Olen jumissa.
Sinulla ei ole sanottavaa. -En ole oikea kirjailija.
Olen huono. -Teet hyviä kakkuja.
Tiedätkö mikä ongelmasi on?
Mies, joka luulee voivansa opettaa minut kirjoittamaan runoja?
Se ei ole salatiedettä. Pitää vain valita aihe ja uppoutua siihen.
Sinun on kirjoitettava. Niin runoilijat tekevät.
Helppo sinun on puhua. Sinä käyt pyöräilemässä -
ja kun palaat, niin sinulla on valmiina eeppinen heksametriruno.
Minä kun istun kirjoittamaan, niin kohta on kakkumyyjäiset.
Tiedätkö mikä minun ongelmani on?
Minulla ei ole aihetta.
Mistä romaanisi kertoo?
Tytöstä, joka tapaa pojan.
Mistä se oikeasti kertoo? -Sinusta ja minusta.
Mistä se oikeasti kertoo? -Minusta.
Tytöstä, joka viettää kesän rannalla.
Ei, se en ole minä. -Onpas. Sanoit, että se kertoo sinusta.
Tarkoitin, että sinulla on jo aihe, eli sinä itse.
Välttelet aihetta ja... -Selvä.
Paskat.
Vuorovesi vie meidät merelle. En saa meitä rantaan.
Näin ihmiset hukkuvat.
Minä yritin kerran hukuttautua.
Uin niin kauas kuin jaksoin, mutta meri sylki minut takaisin.
Niin kuin se ei olisi halunnut minua.
Hassu juttu...
Yhdeksänvuotiaaksi asti olin aina onnellinen ja eheä.
Sitten isäni kuoli.
"Nyt viittä syltä syvät veet sun peittää isäsi."
"Koralliks luut on siirtyneet ja silmät helmiksi."
"Tuhoa, tuhoa, tuhoa, alitajunta hyräilee."
"Rakasta ja tuota, rakasta ja tuota, sanoo tietoisuus."
"Ja maailma kuulee vain käskyn rakastaa ja tuottaa."
"Kieltäytyy kuuntelemasta mitään tuhoamisesta, kunnes on pakko."
"Amerikkalaisen on pakko tuhota!"
"Se on hänen kohtalonsa."
Ja lopuksi, tämä Yeatsin runo -
havainnollistaa asian selkeästi.
Ainakin toivon niin.
"Rakkauden suru."
"Varpusten äänet iltaisin" -
"pyöreä kuu ja taivas tähtiä täynnä" -
"ja lehvästön ainainen laulu, peittivät ihmishahmon, itkun."
"Sinä tulit, suruisin punahuulin ja kanssasi maailman kyyneleet" -
"tuomitut laivat ja vuosien taakat."
"Nyt varpusten äänet, kuu ja tähdet" -
"ja lehvästön äänekäs melu ilmi toi ihmishahmon, itkun."
Kiitos.
Kiitos paljon. Ystävällistä. Näkemiin.
Herra Hughes, äänenne on niin voimakas.
Mitä mieltä olitte sanoista?
Milloin seuraava kirjanne ilmestyy? -Kunhan kirjoitan sen.
On varmaan hienoa olla naimisissa suuren runoilijan kanssa. -On.
Suotteko hetkisen anteeksi.
Anteeksi, mutta olen ihan poikki ja minulla on valtavasti töitä.
Voimmeko lähteä nyt tai pian? -Minun on kiitettävä arvostelusta.
Ja Len Baskin on täällä... Hän järjesti tämän tilaisuuden.
Ota sinä auto. Nähdään myöhemmin.
Onko herra Hughes kotona? -Ei.
Hän sanoi katsovansa runojani.
Hän sanoi, että se käy ihan hyvin.
Anteeksi jos häiritsin.
Olen pahoillani. -Mistä?
En tiedä vielä.
Kuka hän on? -Kuka?
Ei kukaan. Opiskelija.
Hän oli luovan kirjoittamisen kurssilla.
Hän oli kirjoittanut runoja, säälin häntä.
Sinä luulet, että nain häntä. -Naitko?
Tämä paikka vie sinulta järjen. Kaikki vanhat ämmät -
jotka luulevat, että miehensä jahtaavat tuoretta lihaa.
Itse asiassa en nai häntä.
Mutta jos alan naida oppilaitani, kerron sinulle ensimmäisenä.
Viime yönä... -Olin todella väsynyt.
Olen järjestänyt asioita niin, etten väsy niin paljon. Anteeksi.
Ei kyse ole vain sinusta.
En saa kirjoitetuksi täällä.
Meidän pitäisi lähteä Englantiin. -Millä me eläisimme?
Me pärjäämme ihan hyvin.
Minä olen pahasti myöhässä. Tavataan luentojen jälkeen.
Lopeta!
Hän on Sheila, Sandra... En tiedä hänen nimeään.
Onko hän rakastunut sinuun? -Mistä minä tietäisin?
Miksi hänelle tuli kiire? -Hän oli myöhässä tai...
Voi luoja. Olet tehnyt minusta hölmön!
Olen tuhlannut aikaani opettamalla kirjoittamisen sijaan.
Olen paistatellut sinun suosiossasi.
Minun pitäisi saada mitali palveluksistani -
englanninkieliselle runoudelle!
Saadaksesi mitalin sinun pitäisi kirjoittaa runoutta!
Eihän minulla ole aikaa, olen jumissa tässä talossa -
kun sinä olet naimassa oppilaitani. -Minä nain häntä! Myönnän sen.
Tiedätkö mitä? Se oli mahtavaa! Kosketin persettä ja nännejä!
Luulin, että halusit kuulla tämän.
Älä ikinä jätä minua.
En jätä.
LONTOO, ENGLANTI 1960
Näetkö tuon?
Se on maailma.
Sivu neljätoista, rivi neljätoista.
Siinä on "E"...
Voitko avata oven?
Sivulla 40, rivi kahdeksan...
He pelkäsivät, että toisesta kirjastasi tulee antikliimaksi...
Onneksi he olivat väärässä ja ylitit itsesi.
Tein vasta kahvia. Maistuuko?
Päivää, te lienette herra Alvarez? -Kyllä. Olette varmaan rouva Hughes.
"Yövuoro."
Runo, jonka julkaisitte The Observerissa.
Kyllä, se oli hyvä runo. -Tiedän, minä kirjoitin sen.
Tekö olette Sylvia Plath? -Niin olen.
Hauska tavata. -Samoin.
Oletteko kirjoittanut muuta? -Minulta ilmestyy runokirja pian.
Haluaisin lukea sen. -Se olisi minulle suuri kunnia.
Tuo on Charlie Hetheringham, TLS; Robinson, Critical Quarterly.
Tuolla on Telegraph ja Times.
Näetkö isokorvaisen kaverin? Helppo muistaa, Listeneristä.
Hyvät vieraat. -Sehän on hyvä merkki, eikö?
On toki. Älä toivo liikoja, mutta on toki.
Virkamiehet tekevät kuutamokeikkaa lehtimiehinä.
Heidän hommansa on vaalia pysyviä arvoja.
Herra Robinson!
Unohditte tämän. -Kiitos.
Arvosteletteko te sen? -En usko, uusi Pasternak tuli juuri.
Betjeman ilmestyy pian ja uusi e.e. cummings on tuloillaan.
Ei oikein ole samaa luokkaa tämä Sylvia... -Plath.
Voi raukkaa. Ei voi olla helppoa olla tuon kanssa naimisissa.
Eipä silti, kivat juhlat. Kiittäkää pomoa.
Tämä on hyvä. -Mikä?
Alvarezin arvostelu. Oikein hyvä.
"Hänen runonsa nojaavat vakaasti kokemukseen" -
"jota ei saateta päivänvaloon saakka."
"Tämä uhan tuntu, aivan kuin häntä koko ajan jahtaisi jokin" -
"joka näkyy vain silmäkulmasta" -
"tekee hänen työstään erityislaatuisen."
Entä loput? -Tämä on hyvä arvostelu.
Yksi arvostelu? -Hyvä arvostelu.
Tämä on hankalaa. Minun ensimmäinen kirjani...
Voitti palkintoja.
Minä vastaan.
Ei, ei haittaa.
llman muuta...
Ei mitään ongelmia.
Näkemiin.
Se oli Moira Doolan, se BBC:n nainen, josta puhuin.
Lähetin hänelle idean lasten radio-ohjelmasta, muistatko?
En. -Hän haluaa lounaalle. Luulen, että hän on kiinnostunut.
Aika lyhyt varoitusaika.
Nähdään myöhemmin.
Hei hei.
Oliko BBC:ssä?
Haluaisin puhua lastenradion Moira Doolanin kanssa.
Tiedättekö, milloin hän lähti?
Huomasitteko, oliko hänellä seuraa?
Mahtaako hän olla tulossa takaisin sinne vielä tänään?
Ymmärrän toki...
Tavoittelen ihmistä, joka oli hänen kanssaan.
Hän on Edward Hughes. Minä olen Sylvia Plath-Hughes.
Älkää korottako minulle ääntänne!
Mitä helvettiä täällä tapahtuu? -Missä olet ollut?
Mitä sinä touhuat? -Olin täällä 12 tuntia. Missä sinä olit?
Kokouksessa! -12 tuntia sitten!
Soitin ja Moira Doolan oli lähtenyt. -Tapasin hänet myöhemmin.
Fiktio ei ole sinun lajisi. Kerro missä olit.
Hän on keski-ikäinen nainen. -Valehtelija!
Minä rakastan sinua. -Rakastatko?
Kuukauden vuokra ennakkoon. Täällä on makuuhuone, keittiö -
toinen makuuhuone tai työhuone, mihin vain sitä haluaa käyttää.
Ja tässä olohuone, joka nähtiin jo. Siinäpä se. Ei kovin ihmeellinen.
Ei, tämä on hieno. Sopii Davidille.
Miksi? Mitä te teette? -Olen runoilija.
Niin mekin.
Te olette... -Ted Hughes. Haen viiniä.
Minä olen Sylvia Plath. -Voi luoja, sehän on...
AnnoinÄÄAssialle kirjanne. -Allistyttävää.
Rakastan runojanne. Ne ovat kauniita ja pelottavia.
Ne ovat erittäin mieleenpainuvia.
Mitä? -Ei, tuo oli...
Tuo oli paras ikinä saamani arvostelu.
Odotan innolla maallemuuttoa. -Etkö pelkää eristäytymistä?
Teidän pitäisi tulla joskus viikonlopuksi. -Kiitos.
Eikö pitäisikin?
Pääsisitte pois kaupungista. -Se olisi mukavaa.
Minä vastaan.
Hei.
Hyvää kuuluu, molemmille. Entä teille?
Mitä Davidille kuuluu? Ihanko totta?
Hienoa.
Ei, se sopii oikein hyvin. Lauantai käy mainiosti.
Kyllä, kyllä.
Odotan innolla.
Hei hei.
Se oli Assia ja David. Tulisivat tänne nyt lauantaina.
Eikö se olisi mukavaa?
Täällä on todella inspiroivaa.
Mukava nähdä sinua ja Tediä taas.
Ota tukea minusta, siinä on mutaa. -Kiitos.
Loistavaa keittoa. -Ota lisää.
En voi, kiitos. -Minä autan. Sitä on runsaasti.
Ihan vähän vain.
Piditkin aina ruoastani.
Ted sanoi, että teillä on uusi Robert Lowell -äänite. -Mitä?
Uusi Robert Lowell. -Mitä siitä?
Voisimme ehkä kuunnella sitä myöhemmin.
Mikäs siinä.
Kiitos, kiitos, kiitos.
Suokaa anteeksi.
Mikä nyt on hätänä? -Minä näen!
Miksi jatkat nolaamistani? -Kukaan ei nolaa sinua.
Miksi vaivautua, kun teet sen oikein hyvin ihan itse.
Kaadanko täydennystä? -Kiitos.
Sinun ei olisi pitänyt vaivautua... -Alan olla samaa mieltä.
Kiitos, riittää.
Kiitos.
Et syö. -Odotan sinua.
Loukkaannun verisesti jos et syö.
Otatko vielä? -Ota itsellesi vain.
Saatko kirjoitettua lainkaan kun on vauvakin? -Minäkö?
En. Mutta Ted saa.
Ja sehän on tärkeintä. Hänhän on perheen ainoa oikea runoilija.
Aallot murtuivat väkivalloin ja yö oli noussut laivaston ylle-
kun hukkuneen merimiehen jalka osui nuottaan.
Valo kimmelsi takkuisesta tukasta ja jaloista.
Hän taisteli verkkoa vastaan jähmettynein lihaksin.
Ruumis oli verta vailla...
Menen tiskaamaan. -Vaadin saada auttaa.
Minä pesen, sinä kuivaat.
Mitä täällä tapahtuu? -Ei mitään.
Assia kertoi unestaan. -Voinko auttaa?
Haluan, että sinä ja Assia lähdette heti aamulla.
Olen vain niin kovin väsynyt. Ette tiedä mitä minä olen kokenut.
Minulla on kaksi pientä lasta. Tajuaisitte jos teillä olisi lapsia.
Olen pahoillani. Totta kai...
Kauanko olet poissa? -En tiedä.
Pari päivää, ehkä kolme. Riippuu, miten kauan siinä menee.
Mistä sinut saa kiinni? -En tiedä vielä, minne menen.
Ei aina viitsi vaivata ihmisiä, menen ehkä majataloon.
Sinunhan ei ole pakko mennä.
Kyllä on.
Sylvia!
Totuus tulee luokseni.
Totuus rakastaa minua.
Minä tiedän kuka olet.
Mene pois.
Tämä on mielen valo...
Jos kuu hymyilisi, se muistuttaisi sinua...
Punainen ja liukas... Alastomuutesi... Varjot...
Kenen on tuo pitkä valkoinen laatikko?
Innostuin hänestä... Karkeat käsineemme paljaina...
Paljain käsin käsittelen kampaa. Valkoasuinen mies hymyilee.
...enkä näe mitä siellä on...
Jokin jumala sai minusta kiinni...
En voi poistaa itseäni... ...ja juna kulkee...
"Kyläläiset eivät sinusta pitäneet, he tanssivat ja pomppivat päälläsi."
"He tiesivät, että se olit sinä. Isä, paskiainen, minulle riitti."
Se on... -Mitä se on?
Onko se hyvä? -Hyväkö?
Voi luoja, on kyllä.
"lsä"-runon metaforat ja se, kuinka se kasvaa loppua kohden -
pimeydestä raivonpurkaukseen -
on ällistyttävää.
Harkitsen muuttamista takaisin Lontooseen.
Lähetän lisää runoja kun olen asettunut aloilleni. -Sopii.
Sylvia...
Tiedän, että tämä on ollut raskasta sinulle. -Ei.
En ole koskaan ollut onnellisempi.
Enkä ole koskaan kirjoittanut näin paljon.
Hän on poissa ja minä olen vapaa. Voin vihdoinkin kirjoittaa.
Herään kolmen-neljän aikaan, koska se on pahin hetki.
Kirjoitan aamunkoittoon. Tuntuu kuin Jumala puhuisi kauttani.
Nyt tarvitsemme pienen purppuratähden.
Laita kaikki kiinni.
Meillä on lumihiutale...
Minne se laitetaan? -Tuohon.
Hän on kaunis.
Anteeksi, asun yläkerrassa ja sähköt katkesivat, eikä kuumaa vettä tule -
ja minulla on lapset... -Nyt on sähkökatkos.
Kun ihminen tarvitsee sähköä ja valoa elämän ylläpitämiseen -
valtiovalta katkaisee sähköt.
Miksi? -Vahvistavat kansanluonnetta.
Jättäkää hella päälle lämpöä ja vedenkeittoa varten.
Tässä muutama kynttilä ja tulitikkuja. -Kiitos.
Ajattelette varmaan, että typerä amerikkalainen ämmä.
En suinkaan, luulin teitä kanadalaiseksi.
Kiitos paljon. -Eipä mitään. Näkemiin.
Hei, kulta. Tämä on sinulle. Hyvää joulua.
Halusin tavata myös sinut.
Nähdä, miten voit.
Olen kaivannut teitä kaikkia.
Joulu on raskasta aikaa.
Voimmeko istua ja puhua?
Naitko häntä vielä?
Olen pudonnut pitkän matkan. Kuu ei tätä näe.
Ja marjakuusi viestittää pimeyttä.
Pimeyttä ja hiljaisuutta.
En tiedä, mitä muutakaan tekisin.
En voi palata hänen luokseen, mutta rakastan häntä niin paljon...
Otatko toisen?
Kiitos.
Tämä on loistava. Ja Lady Lasarus, joka kertoi -
itsemurhayrityksistä, epätoivosta ja tulevista kauheuksista -
ilman minkäänlaista hysteriaa tai sympatian kerjäämistä.
Kuvaston rikkaus...
Kauheita asioita, mutta kuvattuna -
viileästi -
kuin murhaajan tunnustus.
Onko romaanillasi jo nimi? -"Lasikellon alla".
Milloin se ilmestyy? -Uudeksivuodeksi.
Saanko lukea sen? -Se on populistinen.
Voisinko saada tuhkakupin?
Tietysti. En tiennyt, että poltat. -En poltakaan.
Mutta aloitan.
Ajattelin kokeilla uusia asioita.
Millaisia? -Harkitsen rakastajan hankkimista.
Sepäs hohdokasta. Kuka hän on?
Minä tiedän, miltä sinusta tuntuu. -Et tiedä.
Meillä on se yhteistä...
Minä yritin...
Miten? -Niin kuin sinäkin. Unilääkkeillä.
Otin liian monta. Niinhän kaikki tekevät.
Joskus minusta tuntuu, että en ole kiinteä.
Olen ontto.
Silmieni takana ei ole mitään, olen ihmisen negatiivi.
lkään kuin en olisi ikinä ajatellut mitään.
Tai ikinä kirjoittanut mitään, ikinä tuntenut mitään.
Haluan vain pimeyttä.
Pimeyttä ja hiljaisuutta.
Tiedän kuolemasta sen, ettei se ole mikään -
luokkakokous tai kotiinpaluu.
Elämä ei kulje silmien editse, eivätkä palaset loksahda kohdilleen.
On vain tyhjää. Ei mitään.
Mitä sitten tehdään kun elämä on surkeimmillaan -
ja muuttuu yhä huonommaksi? -Jatketaan vain elämistä.
Kuule...
Olet niin kaunis ja sinulla on hieno mieli.
Olet loistava runoilija.
Sinä ja Ted ymmärrätte toisianne tavoilla -
joista mÄuut ihmiset voivat vain uneksia. Alkää heittäkö sitä pois...
En halua kuulla sen naisen nimeä!
Aioin sanoa: "yhden suhteen vuoksi".
Oletteko kunnossa? Tulkaa sisälle.
lstukaa tähän.
Minä kuolen pian. Kuka pitää huolen lapsista?
En ymmärrä, miten niin kuolette? Oletteko sairas?
En ole sairas. -Minun pitäisi soittaa lääkärille.
Älkää soittako. Ettekö tiedä, mitä he tekevät?
Liittävät sähköverkkoon ja täyttävät kipinöillä.
Anteeksi. -Minä olen pahoillani. Olen aivan reunalla.
Olen niin reunalla...
Kaikki on minun vikaani...
Ajattelin vain, mitä tapahtuisi jos joku veisi hänet minulta.
Jos jotain pelkää tarpeeksi, se tapahtuu.
Minä loin sen naisen.
Keksin hänet. Tajuatteko? -Valitettavasti en.
Olen vain niin kovin väsynyt...
Jos vain voisin nukkua hieman...
Olen niin poikki.
Ehkä joku voisi hoitaa lapsianne. -Voi luoja, jätin heidät ylös!
Minä voin käydä katsomassa, että he ovat kunnossa. Käynkö?
Odottakaa te tässä.
Olette erittäin mukava mies. Muistutatte hieman isääni.
Hei, Kate, täällä Sylvia.
Ajattelin, että voisin tulla tapaamaan sinua.
Ymmärrän...
Tohtori Hawkins, täällä Sylvia.
Minä tarvitsen apua...
En usko, että...
Jaksan enää.
Näytät oikein hyvältä.
Tule sisään.
Ottaisitko juotavaa?
Kiitos.
Mitä asiaa sinulla oli?
Halusin tavata sinut.
Ajattelin, että ehkä halusit tavata meidät.
Luulin jonkin olevan hullusti.
Alvarez sanoi, että yritit lähennellä häntä.
Kuulin myös, että olet syönyt lääkkeitä. -En.
Olen kaivannut sinua.
Tulin melkein hulluksi.
Emme edes ole kaksi erillistä ihmistä.
Jo ennen kuin tapasimme, olimme vain kaksi puolikasta.
Meissä molemmissa oli toisen ihmisen muotoinen iso aukko.
Kun löysimme toisemme, olimme vihdoin eheä.
Mutta sitten emme kestäneet onnea. Revimme itsemme irti toisistamme.
Meidän pitäisi palata keväällä Devoniin.
Devonissa olisi vain me -
lapset ja työmme.
Niin kuin tätä kaikkea ei olisi ikinä tapahtunut.
Tämä kesä, syksy ja karmea talvi -
olisivat mennyttä kun lehti tulee puuhun.
Tämä kaikki tuntuisi epätodelliselta painajaisunelta.
Et rakasta häntä niin kuin rakastat minua.
Hänen kanssaan et saa ikinä samaa kuin minun kanssani.
Tiedän.
Jätä hänet.
En voi.
Hän on raskaana.
Onko kaikki hyvin?
Onko teillä postimerkkejä? Tiedän, että tämä on hölmöä -
mutta minun on postitettava kirjeitä Amerikkaan lentopostitse -
eikä minulla ole postimerkkejä. -Eikö niitä voi postittaa aamulla?
Ei. Sairaanhoitaja tulee aamulla.
Enkä muutenkaan ole täällä aamulla. -Uskoisin, että minulla on.
Kas näin. -Kiitos.
Hyvää yötä.
Haluatteko, että soitan jollekulle?
En.
Näin vain valtavan kaunista unta.
Rakastan sinua, kulta.
Laatikko on suljettu, se on vaarallinen.
Siinä ei ole ikkunoita, joten sinne ei näe.
On vain pieni ristikko. Ei tietä ulos.
11.2.1963 Sylvia Plath teki itsemurhan kaasulla.
Vuotta myöhemmin julkaistiin hänen viimeiset runonsa.
Ariel on 1900-luvun luetuimpia ja kehutuimpia runoteoksia.
Se teki Sylviasta merkkihenkilön usealle lukijasukupolvelle.
Vuonna 1998 Hughes kommentoi Sylviaa ensimmäistä kertaa -
kirjassa Syntymäpäiväkirjeitä.
Hän kuoli syöpään muutamaa viikkoa myöhemmin.